L I L J A 4 - E V E R
O TŘI MĚSÍCE DŘÍVE... kdesi na území bývalého Sovětského svazu
- Čau. - Čau, pojď dál.
- Jdeme? - Jasně, jen si ještě musím zabalit pár věcí.
- Jaký věci? - Moje věci... stěhuju se!
- Kam? - Do Států!
- Cože?! Do Států? - Přesně tak! Znáš přítele mojí mámy?
Žije v Americe. Máma tam za ním jede a já jedu s ní.
- A co tam budeš dělat? - Nevím. Odjíždíme v pátek.
- Děláš si srandu!? - Je to tak!
- Jen tak plácáš... - Ne, vážně. Co tady?
- Nemůžu tomu uvěřit. - Věř tomu, opravdu odjíždim...
- Dáte mi krabičku malborek na dluh? - Ne, nedám.
- A co wallstreetky? - Řekla jsem, že ne.
- Ale ta druhá prodavačka nám vždycky na dluh dává... - Nekecejte.
- Nekecáme, vážně nám... - Řekla jsem NE!
- Svině! - Co?!
- Co to sakra děláš!? - Vždyť je to jedno - stejně odjíždim do Ameriky!
Jak to, že jedeš do Ameriky?
Máma si našla přítele přes jednu seznamovací agenturu.
Je to Rus, ale žije v Americe.
To je neuvěřitelný!
- Sakra... taky bych vodtuď nejradši vypadla... - Můžeš se za mnou přijet podívat do Ameriky!
Co se jí stalo: ''Amerika, Amerika''? Co to tady pořád pokřikuje?
- Jede tam. - Kecáš... fakt?
- Můžu jet s tebou? - Ne.
Vem mě s sebou - umím anglicky.
Hello, my name is Volodya.
Blázne...
Poslyš... něco bysme ti chtěli s tvojí matkou říct.
Začni...
Tedy... se Sergejem jsme o tom přemýšleli -
- a rozhodli jsme se, že by bylo nejlepší, kdyby jsme jeli napřed.
Pojedeme napřed a ty tam za náma pak přijedeš.
- Už jsi velká... - Cože!? Mám tady zůstat sama?
Přesně tak.
Jestli se ti to nelíbí... nemusíš tam za náma jezdit vůbec!
Jen ty a já. Jen my dva.
- Jenom se rozloučím... hned se vrátím. - Dobře.
Zlato... už musíme jet.
Nechala jsem ti tady nějaký peníze. Pošlu ti další hned, jak se tam dostaneme.
Za chvíli přijde teta Anna.
Nemůžeš mě aspoň obejmout? Odjíždím...
Dobře...
Měj se...
Mami, počkej!
Mami! Nejezdi!
- Dceruško... - Prosím, nenechávej mě tady!
Mami, nenechávej mě tu!
Nejezdi, zůstaň, nezvládnu to!
Nejezdi, mami!
Jestli hned nevyrazíme...
- Zavolám, zavolám ti! - Mami!
Zavolám hned, jak tam dorazíme!
- Kdo je to? - Anna.
- Takže... už odjela? - Jo.
- Obleč se. - Cože?
- Rychle, pojedeme se podívat na tvůj nový byt. - Jakej novej byt?
- Přestěhuješ se do jinýho bytu. - Co?
Tady je to pro tebe moc velký. Řekla jsem ti přece, aby ses oblíkla.
- Nikam nejdu! Tohle je můj byt. - Budeš mě poslouchat.
Pojďme.
Tak tady to je.
Ten důchodce, co tu žil předtím, zemřel před několika týdny. Ty věci jsou jeho.
- Zbláznila ses? Tady mám žít? - Ano.
V době nepřítomnosti tvé matky o tobě budu rozhodovat já.
Všechno tu je: lednice, okna, je tu teplo...
- Proč nemůžu zůstat ve svém bytě? - Nemůžeme si to dovolit.
Ani já, ani ty.
- Jestli tady nechceš... - V žádnym případě tu nebudu bydlet!
Jestli tady nechceš bydlet, můžeš klidně žít na ulici.
- Ty svině! - Buď ulice nebo dětsák!
- Ahoj Liljo. - Nazdar.
VOLODJA
Otče náš, jenž jsi na nebesích. Posvěť se jméno tvé.
Přijď království tvé. Buď vůle tvá.
Jako v nebi tak i na zemi. Chléb náš vezdejší dej nám dnes.
A odpusť nám naše viny. Jako i my odpouštíme našim viníkům.
A neuveď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého.
Amen.
Výborně.
Ty by jsi se měl víc učit.
Ty jsi ještě tady? Myslela jsem, že už jsi odjela do Ameriky.
Ten test se ti opravdu povedl.
- Čeká na tebe růžová budoucnost. - Cože?
Jen jsem si dělala srandu.
Jdi se vycpat, ty náno! Můžeš si bejt jistá, že mám před sebou růžovou budoucnost.
Čau!
Kam jdete?
- Můžu jít s váma? - Ne, to teda ne.
- Dám vám lepidlo, když mě vezmete s sebou. - Ukaž.
Ty vole, to sou najky? Pravý?
- Koukněte na všechny ty léky, co jsem tu našel. - Ty vole...
- Kdes to sebral? - Na hajzlu.
- To není moje. - Tak čí to je?
- Asi toho důchodce, co tu bydlel. - Co je tohle?
Dej to sem!
Co to sakra děláš! To není nic pro děti!
Hele... koukněte, co jsem našel!
- Zahrajem si na válku. - Dej mu jeden.
Ten dědek byl válečnej hrdina.
- Koukejte, válečnej hrdina! - Zasalutujte mu!
-Volodjo, zůstaň sedět. Sedni si! - Zklidni se!
Co to tady je za rámus? Nemůžete bejt potichu?
Nezlobte se a pojďte dál. Máme kapky proti kašli. Můžete si dát s náma.
- Nemám kašel. - Je to dobrý na všechno. Pojďte.
Jestli se nezklidníte, zavolám policii. A řeknu o tom taky tvý tetě.
To by už stačilo. Nech toho.
- Tak pojď. Zhasnu. - Seš moc mladej. Přestaň.
Zklidni se, seš moc mladej. Najdi si nějakou jinou holku.
- Přestaň. - Nech toho.
Co se tu děje?!
Co se tu sakra děje?!
Co je? Seš blbá nebo co?!
Vypadni!
Svoloď jedna!
Vypadni odsuď!
Ven!
Nesahej na mě!
Trhni si! Ale pamatuj si, že tomu tady velím já.
Dej si bacha, abys nenarazila!
Vypadni z mojeho baráku!
Vypadni vodsuď, ty kryple! Ty hajzle!
Voloďo!
Voloďo, co tady děláš?
- Jen tady tak sedím. - Slez dolů.
- Jen tady tak sedím. - Slez dolů, prosím.
- Slez dolů! - Já nechci.
- Slez dolů. - Neslezu.
- Slez dolů. -No jo, tak dobře...
Nechceš se svíst?
- Ne. - Dám stovku.
- Jdi do hajzlu! - 200.
- Jdi k čertu! - Zas tak pěkná nejsi...
- Jdi do prdele, blbečku! - No zeptat se snad můžu?
Musím odtud vypadnout. Kamkoliv - všude je líp než tady.
- Dobrou noc. - Jdeš domů?
- Jsem unavená, jdu domů. - Nemohl bych u tebe přespat?
- Ne. - Proč ne? Venku je hrozná kosa.
Nemůžu se vrátit domů. Vyhodili mě.
Tátovi přeskočilo. Nevim proč.
Prosím... Liljo.
Můžu spát na podlaze.
Můžeš spát na gauči, ale nic nezkoušej, jinak tě vyhodím.
Víš, na co myslím?
Představuju si nás jako opravdovou rodinu. Sedíme u večeře...
...já jsem přišel z práce a ty pečeš chleba.
Liljo...? Jaký si myslíš, že by to bylo, kdybych byl o dva roky starší?
Přestaň...
Ne, vážně...
Plácáš nesmysly...
Víš co? Fakt jsem chtěl skočit.
- Fakt? - Jo.
- Proč? - Protože už tohohle všeho mám dost.
Už dál nechci žít.
Ale chceš!
Jasně, že chceš!
Zachránilas mi život. Příště ho zachránim já tobě.
Krabičku Wall Streetu, prosím.
27, prosím.
Vemu si jen ty čipsy a cigarety.
Tak dej ten džus zpátky, kam patří.
Vrať se!
Zase ti nic nepřišlo. Myslím, že na tebe matka zapomněla.
Ne, tady chci sedět já...
Trvá to jen pár minut.
Je to fajn, když jsou to nějaký mladý kluci, ale když jsou to oplzlý starý dědci...
Na druhou stranu - je to mnohem rychlejší. Ráz, dva... a je po všem!
Pak dostaneš prachy a můžeš si koupit šaty nebo tak.
Ne, ani náhodou. Je to nechutný!
Pojď!
- Jaký to bylo? - Normální.
Je mi hrozná zima! Tak jaký to bylo?
Zapomeň na to. Pojďme domů, je hrozná zima!
- Kdo to je? - Nataša.
Přišla jsem ti vrátit peníze. Už je nepotřebuju.
Okej... Čau.
Natašo!
- Čau. - Čau.
- Řekni mi, co se to sakra děje? - Pojď tamhle, já ti to všechno vysvětlím.
Takže... co se děje?
Táta u mě našel ty prachy...
A já jsem myslela, že tobě už to může bejt stejně jedno.
Co mě může bejt jedno?
Nemáš rodiče... teda tvoje máma je ve Státech.
Co mě může bejt jedno?
No... řekla jsem tátovi, že to byly tvoje peníze.
- Že jsi dělala to, co jsem ve skutečnosti dělala já. - Tys mu řekla, že já jsem...?
Jo... víš, kdyby se to táta dozvěděl, zabil by mě!
- No ty ses snad zbláznila! - Proč ti to tak vadí?!
- Odjíždíš do Států... - Myslela jsem, že jsi moje kámoška!
- A ty přitom o mě rozhlašuješ takovýhle věci! - Natašo...
Pojď... jdeme.
Nepotřebuju tvoje peníze.
Nech si ty prachy! Děvko!
LILJA
Pánové, pobavíme se.
Tamhle je naše malá děvka! Ty kurvo! Co tady děláš?
Vypadni odsud. Kryso!
Prodáváš se dětem?
- Nevšímej si jich. Pojďme odsud. - Já si jich nevšímám.
Píčo! Co tam dole děláš? Pojď sem nahoru!
- Jak jdou kšefty? - Ten prcek je tvůj novej šamstr?
- Pojďme. - Ještě jsem to nedodělala.
Vona je snad úplně blbá, vůbec jí to nedochází...
- Tak dělej, vypadneme odsud. - Ješte jsem to nedopsala.
Vypadni vodsaď, kdo se má dívat na ten tvůj ksicht!
LILJA 4-EVER
Tak, už je to hotový. Můžeme jít...
Kam to sakra jdeš?!
Ty hnusná děvko, jdi si podřezat žíly, ty píčo!
- Dneska si nic teplýho neuvaříš. - Cože?
- Odpojili ti elektriku. - Cože?!
Sakra...
Anno!
- Nikdo tam není. Tvoje teta se odstěhovala. - Odstěhovala?
Ano. Pane bože, ty jsi ale vyrostla...
- Pamatuju si tě, když jsi byla ještě úplně maličká. - Cože? Kam se odstěhovala?
Otevři - vím, že tam jsi!
Jak se máš? Seš tu spokojená?
Jsem stará nemocná žena. Potřebuju na starý kolena trochu toho pohodlí.
Rozumíš?
- Mluvila jsi s mámou? - Ne.
- Psala ti nebo volala? - Ani nepsala, ani nevolala.
Chci se dívat na televizi...
- Jsem bez peněz. - Já taky.
Odpojili mi elektriku a já nemám co jíst.
- Najdi si práci. - Jak? Chodím přece do školy...
Tak dělej to, co dělala tvoje matka.
Jdi do města šlapat chodník. A teď už mě nech napokoji.
Zavři za sebou dveře!
- Víš co? - Co?
Četla jsem v jednom časáku
o různejch hvězdách. Narodila jsem se ve stejnej den jako Britney Spears.
- Fakt? -Jo... ale o čtyři roky později.
- Ale máš narozeniny ve stejný den? - Jo...
Představ si, že by vás v porodnici zaměnili, pak bys byla Britney Spears.
No jo, ale my jsme se nenarodili ve stejnej rok a navíc ona žije ve Státech.
Ale představ si, jakej by to byl život...
Jo...
- Víš, kdy mám narozeniny já? - Ne.
- Dneska. - Fakt?
- Neděláš si srandu? - Ne...
- Gratuluju! - Díky.
Dostals nějaký dárky?
Slibuju, že ti dám nějakej pěknej dárek.
Přísahám... ale ne dneska.
Nevěděla jsem, že máš narozeniny a taky nemám žádný prachy.
- Ale dám ti opravdovej dárek. - Nemusíš.
Jo, dám ti ho.
- Půjdeš do školy? - Ne... a ty?
Ne.
- Co budeš dělat? - Musím si vyprat.
Už nemám žádný čistý oblečení.
Ale nemám prášek na praní. Tak nevím.
Koukni...
- Vyzkoušíme je? - Voloďo, nech toho.
- Vyzkoušíme je. - Voloďo, ne...
Voloďo, dej to zpátky. Nech toho.
Dej to zpátky.
Voloďo! Ne...!
Spolknul si je?
Voloďo, spolknul si je?
Co je s tebou?
Co je s tebou? Voloďo!
Neusínej! Voloďo... Voloďo!
Neumírej, prosím, Voloďo!
Polibek?
To jsem teda už musel být v ráji...
- Stal se ze mě anděl. - Vypadni, táhni k čertu, ty blbečku!
- Táhni! - Promiň...
Idiote! Vypadni odsud!
- Vypadni! - Promiň...
NAPRODEJ
- Koupíte si něco? - Vždyť tu nic nemáš!
Čau...
Pořád se zlobíš?
Odpusť mi to, už to víckrát neudělám...
Jak to jde?
Už jsi něco prodala?
Vůbec nic. Dohajzlu s tím!
Uděláš to ještě jednou a já tě zabiju!
- Nepůjdeme do Pentagonu? - Do Pentagonu?
- Jo, k tý námořní základně. - Já vím. Co tam?
Mám tam trochu lepidla.
- Taky tam bydlím. -Ty tam bydlíš?
Teda, když mě naši zrovna vyhoděj z baráku.
Můj táta tady pracoval. Byl to voják.
Moje máma tady taky pracovala.
- Máma pracovala v kuchyni. -Tvoje máma tady vařila?
A co tvůj táta?
Byl to voják a tady sloužil jen chvíli...
Asi se chtěl s mojí mámou jen vyspat.
Ale ona otěhotněla a jeho převeleli do Moskvy.
Psala mu, ale on nikdy neodpověděl. Nikdy jsem ho neviděla.
Pojď, je tu kosa.
''Projev generální tajemníka, soudruha Brežněva..."
''Vážení členové Nejvyššího Sovětu, vážení delegáti sjezdu...''
''Soudruzi... před 50 lety došlo k události, jejíž historický význam...''
''Všichni vstávají a nadšeně aplaudují.''
Tady žiju. Koukni, tady spím.
Hele, tady mám to lepidlo.
Chceš?
Je mi zima...
Můžeme si postavit stan.
Stan?
Abysme se zahřáli.
Už je ti teplejš?
Je to jako ležet v hrobě.
Můžeme předstírat, že jsme mrtví.
Ne, díky...
Co myslíš, že je po smrti?
Existuje ráj, Bůh, Ježíš a tak?
Nevím...
Já myslím, že jo. Myslím, že se z nás v nebi stanou andělé.
Můžeš hrát celej den basket a dát tolik košů, kolik se ti zlíbí.
A bejt milionkrát lepší než Michael Jordan.
To je blbost...
Můžeš dělat taky jiný věci...
V ráji si můžeš dělat, co chceš.
Chodit tancovat, hrát počítačový hry, chodit na párty...
To je blbost. Já přece nechci umřít, já chci jet do Ameriky.
...já bych hrál basket.
- Přestaň. - Co to děláš?
- Je mi blbě... - Kam jdeš?
Neodcházej...
Už mě to tu nebaví. Mám toho tady plný zuby...
PŘEDVOLÁNÍ NA ÚŘAD SOCIÁLNÍHO ZABEZPEČENÍ
Takže jsi neměla žádný kontakt se svou matkou od chvíle, kdy odjela do Spojených států?
- Ne. - Nevolala ti?
Nemám telefon.
- Ani nepsala? - Ne.
Obdrželi jsme od ní dopis. Víš o tom?
Ne. Měla bych?
V tom dopise píše...
- samozřejmě to není právně závazné -
...podle našich zákonů to ani není formálně možné...
Ale píše, že se vzdává svých závazků k tobě.
To znamená, že se již dále o tebe nechce starat.
Nechce starat? O čem to mluvíte?
Podívej, je mi to opravdu líto, ale ona píše...
Můžu ti to přečíst.
''Lilja byla vždy nechtěné dítě''-
-''a proto se o ní již dále odmítám starat''
''Tímto ji předávám do péče státních orgánů.''
Je to hrozné, rozumím...
Je to hrozné.
...a cigarety, prosím.
Dělá to 160,40.
Díky.
- Zavři oči. - Co?
Zavři oči.
- Proč? - Prosím, zavři oči.
- Co chceš dělat? - Nic zvláštního... prostě je zavři.
Co budeš dělat? Chceš mě uhodit nebo co?
- Nebuď jak malej. Prostě zavři oči. - Slibuješ?
Liljo, kam jdeš?
Neotevírat... teď už můžeš.
- Tady máš. K narozeninám. - To je opravdu pro mě?
- Vem si to! - Fakt? Děláš si srandu...
- Jen si ze mě utahuješ... - Ne.
- Je to moje? Opravdu? Moje? Fakt? - Jo...
- Díky... - Slíbila jsem ti to.
Nikdy jsem nic takovýho nedostal.
- Kde jsi na to sehnala peníze? - Našla jsem je na chodníku.
- Ne... fakt? - To je přece jedno. Máma mi poslala peníze.
Je to moje! Moje!
Vem si ho, jestli to dokážeš.
Ahoj.
- Jak se máš? - Jdi k čertu!
Co se ti stalo?
Určitě ti je zima, je chladno...
- Kde bydlíš? Nechceš svíst? - Nech mě bejt!
Nemusíš se mě bát, neublížím ti. Jen tě odvezu domů.
Nemůžeš se tady v noci jen tak promenádovat, tohle je nebezpečná čtvrť.
Neboj, nic ti neudělám.
Jsem jen normální kluk.
Mimochodem, jmenuju se Andrej.
Lilja.
Těší mě.
- Nabídni si. - Díky.
Cos dělala na takovým nebezpečným místě takhle pozdě v noci?
- To je jedno... - Okej, je to jedno.
- Kolik ti je? - 16.
Tak to už jsi velká slečna, ale stejně to je nebezpečný.
Radil bych ti, abys tam už nechodila.
Takže... teď se spolu vyspíme?
Co to s tebou je? Nebudu s tebou spát.
Tak proč jsi mě odvezl?
- Jen tak. - Myslíš, že jsem blbá?
Ne... prostě jsem chtěl bejt jen milej.
Viděl jsem tě a chtěl jsem ti pomoct.
Takže si myslíš, že jsem ošklivá?
Nemyslím si, že jsi ošklivá...
Seš moc hezká.
Ale prostě s tebou nebudu spát.
Proto jsem to nedělal...
Tak jo. Promiň... díky za svezení.
Měj se...
Počkej!
Počkej...
Myslel jsem, že... že bysme se mohli někde sejít?
Jen tak...
Mohli bysme někam zajít... do kina... nevím. Prostě jen tak.
Jen tak?
Přesně tak... zrovna mě nic nenapadá.
Tak jo.
Skvělý. Super...
Čau.
Co tady děláš? Sakra, tys mě ale vyděsil!
- Promiň. - Co tady děláš?
Promiň, že jsem tě tak vyděsil.
Mohl bych... u tebe přespat?
No jo.
Promiň, nechtěl jsem tě vyděsit.
Chce se s tebou jen vyspat.
Ne, nechce.
Jasně, že chce.
Ne, nechce. Je milej.
Tomu nevěř.
- Ty žárlíš. - Vůbec ne.
- Ale jo. - Vůbec ne.
- Jasně, že žárlíš. - Ne, nežárlím.
Chce se s tebou jen vyspat.
Mami!
Ne!
Sakra!
- Dáš si ještě? - Ano.
- Koláč nebo zmrzku? - Zmrzlinu.
Zmrzlinu? Hned ji přinesu.
- Tady to je. - Díky.
Je to tady všechno úplně nahovno!
Teď už rozumím, proč odtud máma odjela.
Je to tu o ničem.
- Pojeďme do Švédska. - Co?
Sbalíme se a pojedem... teď hned! Nevěříš mi?
- Děláš si srandu. - Jasně, že jo. Ne teď hned. Za týden.
Žiju ve Švédsku, pracuju tam. Tady jsem jen na dovolený.
Odjíždím za týden. Můžeš jet se mnou.
Můžu ti tam sehnat práci a ubytování.
Bylo by to fajn... Nikdy jsi nepřemýšlela, že bys odsud vypadla?
Tahle země je nahovno. Je to tu úplně o ničem.
Švédsko je oproti tomu úplnej ráj. Můžeš tam žít v pohodě.
A lidi... Dokonce i lidi jsou tam jiný.
Jsou milí, ne jako tady.
Mimo to si můžeš vydělat slušný peníze.
Za měsíc si vyděláš tolik, kolik si doktor vydělá tady za rok.
- To není možný! - Samozřejmě, že je to možný!
Rozhlídni se kolem sebe... lidi jsou tady šílený!
Víš, co udělal můj bratranec?
Prodal ledvinu, protože neměl žádný peníze.
Prodala bys ledvinu?
Ty si takovejhle život nezasloužíš.
- Co se stalo s tím balónem? - Otec ho zničil.
- Zničil? - Prostě ho propích.
- Proč? - Nůžkama.
- Proč? - Nevím. Přeskočilo mu.
Opravím to...
Otevřete! Policie!
Je to opravdu policie?
Otevřete nebo vylomíme dveře!
- Nazdar! Jak to jde? - Co chcete?
- Pojď sem! - Co chcete?
- Vypadněte! - Nechte toho!
Jsou mi úplně volný. Jsou to blbečci.
Stejně odsud brzo vypadnu.
Nechceš trochu lepidla?
- Víš co? - Ne.
Seženu ti ve Švédsku práci.
Opravdu, přísahám. Nenechám tě tady.
Promluvím o tom s Andrejem.
Jsem tak rád, že se mnou jedeš do Švédska.
Seženeme si ohromnej byt... s velikánskou koupelnou...
Všechno, co budeš chtít.
Chtěla bych se tě na něco zeptat.
Mám kamaráda a chtěla bych se tě zeptat, jestli...
Potom, potom... Promluvíme si o tom později.
Až potom, až potom...
- Jsi hloupá. - Já že jsem hloupá?
- Jsi hloupá. - Já jsem hloupá?
- Jo, jsi! - Můžeš klidně jít, když já jsem tak hloupá.
- A proč jsem teda hloupá? - Protože on to na tebe hraje.
- Hraje? - Jo, hraje...
- Ani náhodou! - Jasně, že jo.
Jak jako "hraje"?
Mluví o tom, že ti sežene ve Švédsku práci, ale přitom s tebou chce jen spát.
- Ve skutečnosti, ti žádnou práci nesežene. - Samozřejmě, že sežene!
Slibuju, že ti taky seženu ve Švédsku práci. Promluvím o tom s Andrejem.
Ty jsi s nim o tom ještě nemluvila?
- Zapomněla jsem. - Říkalas, že s ním promluvíš.
Promiň, zapomněla jsem! Promluvím s ním, slibuju.
- Dělali jste snad něco jinýho? - Nech toho, promluvím s ním.
- Co je to za práci? - Něco se zeleninou.
- Zeleninou? - Sklizeň nebo tak něco...
Sklizeň? V zimě? Zelenina v zimě neroste.
No a? Třeba je ve Švédsku tepleji.
- Víš vůbec, kde Švédsko je? - Přibližně.
- Kde? - Nevim přesně...
...ale někde v EU... nebo jak se tomu říká.
A ty - ty to víš?!
- Prostě jen žárlíš. - Na něj? Žárlit? Ne.
-Žárlíš. Ano, ty žárlíš. - Ne, nežárlím!
- Jasně, že jo. - Ne...
- Ano. - Ne.
Samozřejmě, že ne.
- To je pro mě? - Ano, pro koho jinýho?
- Co to je? - Otevři to a uvidíš.
Pas?
- Koukni se na poslední stránku. - Co tam je?
Teď se jmenuješ Katja.
- Proč? - Mohly by bejt problémy na hranicích.
Ještě ti není 18.
Takhle ti nebudou klást nepříjemný otázky.
Mimochodem, mluvil jsem se šéfem.
Říkal, že můžeš v pondělí nastoupit.
- V pondělí? Tohle pondělí? - Ano, tohle pondělí.
Pojedeme v neděli.
Musím se tě... na něco zeptat.
Mohl bys sehnat práci ještě pro jednu osobu?
Nevím.
Je to pro mého kamaráda, který pro mě moc znamená.
Nechci, aby tu zůstal sám.
Zeptám se... pokusím se...
Úplně vyloučený to není.
Jsi skvělej!
- Haló? - Haló, Nataša? Tady Lilja.
Odjíždím se svým přítelem do Švédska.
A ty zůstáváš tady v těch sračkách. Takže tak, zlato.
Vjíždíme do tunelu, takže budeme asi přerušený...
Volám z mobilu mého přítele.
Voloďo! Voloďo, prosím!
Sbohem, babizno!
- Ahoj. - Ahoj.
Nastup si.
Voloďo! Voloďo...
- Kam jdeš? - Musím se rozloučit.
Máme naspěch.
Poslyš, musím ti něco... vyskytl se malý problém.
Moje babička onemocněla a já ji musím navštívit ještě před odletem do Švédska.
- Takže nejedeme do Švédska? - Pojedeš sama a já přijedu později.
Je mi to líto, ale je to moje babička. Možná, že to bude naposledy, co ji uvidím.
- Takže já poletím sama? - Jo.
Mluvil jsem se šéfem - vyzvedne tě na letišti a všechno ti ukáže.
- Už je čas... - Ano.
- Uvidím tě brzo? - Už jsem ti říkal, že za tebou přijedu za dva dny.
- Opravdu? - Opravdu.
- Teď už musíš jít... - Ahoj.
Vstávej. Řekla jsem: vstávej!
Jen se na něj podívejte. Jen tak se tu povaluje.
Jekatěrina Menyová. Katja...
19. června 1982.
Jekatěrina? Já jsem Witek. Pojď.
Pas.
- Pas? - Pas.
Zítra...
Dobré ráno.
Ne! Prosím, ne!
Ne, prosím!
Pomoc! Pomozte mi! Prosím!
Prosím, pomozte mi!
''Pomoc? Pomoc?''
Tak ty bys chtěla utíct! Jestli se pokusíš utíct, tak tě zabiju!
Zabiju tě!
Když půjdeš na policii, tak oni... oni tě pošlou domů.
Zpátky. A tam si na tebe počkají moji přátelé...
...a zabijou tě. Rozumíš?
Už je to dobrý.
- Kam to jedeme? - Do práce.
- Do práce? - Do práce.
- A Andrej...? - Žádnej Andrej. Witek.
- Andrej přijede? - Ne.
- Co? Prosím, co...? - To bude dobrý.
- Ahoj! - Ahoj.
Pojďte dál.
Hodinu...
Možná by sis měla sundat kabát?
Pomůžu ti.
Prosím...
Mohli bysme se jen držet za ruce?
Děkuju.
...ale zbav nás od všeho zlého.
Amen.
Chtěla bych panenku...
...pastelky na kreslení a růžovou školní brašnu.
Ahoj.
Promiň...
- Promiň, že jsem tě jen tak opustila. - To nevadí.
- Scházíš mi. - Ty mně taky.
Jseš můj jediný přítel.
- A ten balón? Už je zpravenej? - Jo.
- Jak se máš? - Dobře.
Celý den hraju basket.
- Chceš si zahrát? - Ne.
- Mimochodem, šťastný a veselý vánoce! - Jsou vánoce?
- Ano. - To jsem nevěděla.
- Mám pro tebe vánoční dárek. - Opravdu?
- Jo... - Jakej?
- Pojď. - Ale kam?
Podívej.
Co to je?
To je můj vánoční dárek.
- Ale co? - Tohle všechno kolem. Celý svět.
Domy, auta, ulice, vítr... je to všechno tvoje.
Můžeš si s tím dělat, co chceš.
Promiň, ale nejsem si jistá, jestli je to dobrý nápad.
Fouká tady vítr...
...je tady mlha. A je mi zima.
Tenhle svět není moc dobrej.
Teď skočím... a poletím...
Ne, to nesmíš...
Proč ne? Můžu si dělat, co chci.
Už toho mám všeho po krk. Je to všechno svinstvo.
- Ne, není. - Samozřejmě, že je. Je to svinstvo.
- Ne, není. - Samozřejmě, že je.
Ale je to to jediný, co máš. Tenhle život je jedinej, kterej máš.
Nechci ho. Nelíbí se mi.
Podívej se na mě.
Zabil jsem se a šel rovnou do nebe a opravdu - v nebi je to skvělý.
Ale teď toho lituju, protože jsem chtěl na zemi pobejt ještě o trochu dýl.
Mrtvá budeš už navěky, ale živá jsi jen na kratičký okamžik.
- Ještě jsem na to nebyl připravený. - Nebyl jsi připravený?
Pamatuješ, jak jsme tenkrát seděli na lavičce...
...a ty jsi psala ''LILJA 4-EVER''?
A ty blbečci po nás ze zhora plivali?
Říkal jsem, abysme radši odešli,
ale tys odpověděla, žes to ještě nedodělala.
Chtělas to nejdřív dodělat. Pamatuješ na to?
A to je přesně ono.
Každý na tebe plive, ale ty jsi to tu ještě nedokončila.
Skoč, jestli chceš. Nic to není. Chytím tě...
Ale v tom případě prohraješ... a ty blbečci, co po tobě plivou, vyhrajou. Rozumíš?
Haló!
Vypadáš hrozně. Jdi se nalíčit.
Dělej, dělej!
Co tam děláš?
Pojď ven! Ven!
Haló!
Ven!
Ahoj, zlato. Ty už jsi zpátky ze školy?
Máš domácí úkoly?
A co bylo dneska ve škole?
Kdybys věděl, jak já tě nenávidím...
Mohla bys být zticha? Seď a soustřeď se na tu učebnici.
- Myslíš si, že jsem tvůj majetek? - Nech toho.
- Já nejsem tvůj majetek. - Řekl jsem ti, abys byla zticha!
- Myslíš, že si mě můžeš koupit? - Buď zticha. Drž hubu!
- Nemůžeš. - Drž hubu!
- Nemůžeš si koupit mé srdce a mou duši. - Slyšíš? Okamžitě přestaň!
Stůj! Stůj zatraceně!
Mami...
Ahoj...
Chudáčku...
Mám pro tebe překvapení.
Už nechci žádný další překvapení.
- Dveře jsou odemčené. - Cože?
Když odcházel, zapomněl je zamknout. Jsou odemčené.
No tak. Vstávej.
- Nemůžu... - No tak.
- Chce se mi spát. - Dveře jsou otevřené...
Chápeš to? On zapomněl zamknout.
Jdi!?
Ale kam?
Liljo, počkej! Neskákej!
Neskákej! Nedělej to! Ne!
Ne, prosím Liljo! Ne! Já tě prosím!
Liljo! Ne!
Dívka, věk přibližně 16 let. Spadla z velké výšky.
Raz, dva, tři...
Celková krevní zástava. Bez dalších podrobností. Během pěti minut.
Můžu se tě dotknout? Jsi skutečný?!
Ty jsi skutečný!
Nepojedu s tebou. Zelenina se v zimě nesklízí, nejsem hloupá.
Ahoj!
Popadaly vám brambory. Pomůžu vám.